На 26 февруари 1861 г. във Виена е роден първият български цар след Освобождението- Фердинанд I.
Фердинанд Максимилиан Карл Леополд Мари Сакскобургготски е син на принц Аугуст фон Сакс-Кобург-Гота-Кохари (1818-1881 г.) и на принцеса Клементина Бурбон- Орлеанска (1817-1907), дъщеря на френския крал Луи Филип.
Изключителното самочувствие на втория княз в следосвобожденската ни история е подсилвано не само от амбициозната му майка и родството с кралските и императорски семейства.
Със знанията и светогледа си Фердинанд силно изпъква на фона на българската действителност в началото на XX век.
Той е избран за княз на България от III ВНС през 1887 г. и носи тази титла до 22 септември 1908 г.
Непризнат от Русия и останалите европейски страни, той дръзва да стъпи на българска земя като избран от народа владетел и благодарение на енергичната дейност на министър-председателя Стефан Стамболов (по-късно убит, въпреки заслугите си) успява да се наложи както на вътрешнополитическата, така и на международната сцена- ловко, пресметливо, настъпателно и нагло на моменти.
Фердинанд I е най-противоречивият и най-дълго управляващ владетел в Третото българско царство.
Първите години от управлението му се характеризират с бурно икономическо развитие и укрепване на политическия авторитет на Българското княжество. Краят е почернен от две национални катастрофи и абдикация.
Монархът живее с бляна, един ден да сложи на главата си короната на византийските владетели.
Страстта, с която Фердинанд преследва своите цели и амбицията, която го тласка напред са за България и сила, и погром.
Благодарение на напредничавото му мислене и усилията, които полага, Европа е слисана от „българското чудо" - от изключителните темпове на културно и стопанско развитие в изостаналата, скоро освободена държава.
Дързостта и праволинейността в преследването на целите изиграват своята роля и при помиряването му с Европа и Русия.
Важен момент в този процес е покръстването на престолонаследника Борис Търновскив източноправославната вяра. Негов кръстник става руският император Николай II, представен от княз Голенишчев- Кутузов.
С този си акт Русия признава княз Фердинанд. Скоро след това той е признат от всички европейски държави.
Няколко години по- късно, с провъзгласяването на Независимостта през 1908 г.Фердинанд се титулува като цар, а българският народ ликува като напълно свободен.
Амбициите не спират до тук. След признатата независимост е поставен въпросът за национално обединение.
Фердинанд осъзнава, че тази кауза ще бъде подкрепена неизменно от целия народ и съответно ще заздрави позициите на династията.
Фердинанд осъзнава, че тази кауза води към Цариград.
Фердинанд няма как да знае, че тази кауза ще му коства трона и той ще напусне завинаги България.
Опиянението след началото на Балканската война задушават реализма на българския владетел и той, устремен към Цариград, изоставя националния идеал - обединението.
Блянът за византийската корона тласкат царя към авантюристична външна политика през 1912- 1913 г. Докато българските войници се бият в най-тежките сражения с Турция, гърци и сърби окупират освободените земи.
Недостатъчната дипломатическа подготовка на Балканския съюз има за страната ни тежки последици.
След края на Балканската война 1912 г. между победителите- България Сърбия, Гърция и Черна гора, възниква конфликт във връзка с разпределянето на освободените територии. Сърбия иска земите на запад от река Вардар, Гърция пък иска Южна Македония и част от Западна Тракия.
Външнополитическият максимализъм на царя допълнително утежнява ситуацията. Без да се консултира с правителството, решава да сплаши противниците си и на 16 юни 1913 г. заповядва II и IV български армии да настъпят срещу Сърбия и Гърция. България не обявява война, а монархът смята, че ще принуди съюзниците си да отстъпят от исканията си.
Те обаче предприемат офанзива и атакуват по целия фронт. След по-малко от два месеца военни действия, в които България сама се изправя срещу пет държави (Сърбия, Гърция и Черна гора, които в последствие са подкрепени от Румъния и Турция), армията е принудена да капитулира, макар и непобедена.
Войната започва като освободителна за българите останали в пределите на Турция и обединителна за населението на Княжество България. Краят й донася първа национална катастрофа за страната ни.
От български земи (вече в пределите на Гърция и Сърбия) прииждат около 250 000 бежанци. Над 65 000 души умират във войната, а над 100 000 са ранени. Българският икономически подем е загубен.
Фердинанд обаче не е прекършен и амбициите му да бъде най-силният владетел на Балканите са още по-силни.
Преди да помислят за евентуален неутралитет, царят и правителството на Васил Радославов присъединяват страната ни към Централните сили (Германия и Австро-Унгария)и България е въвлечена в Първата световна война .
Националното обединение отново е прокламирано като основна преследвана цел. Резултатът е втора национална катастрофа, само 5 години след първата.
Това е и краят на едно бурно управление. При сключването на Солунското примирие на 29 септември 1918 г., с което България излиза от войната, Антантата поставя задължително условие Фердинанд I да се откаже от българския престол и да напусне страната.
На 3 октомври 1918 г. той абдикира в полза на сина си Борис III.
Царят напуска България и никога вече не се завръща, независимо, че цял живот очаква този момент. На фона на политиката му, научните познания остават винаги на заден план. Той обаче е световно признат учен и изследовател.
До края на дните си живее в град Кобург, Германия, и получава пенсия от германското правителство. Цар Фердинанд умира на 10 септември 1948 г., надживявайки както синовете си Борис и Кирил, така и своето Царство България.
Taralez
на 27.02.2008 в 02:53:29 #36ebg
на 27.02.2008 в 02:01:49 #35керпедена
на 26.02.2008 в 23:52:02 #34чудумир питагоров
на 26.02.2008 в 23:49:16 #33керпедена
на 26.02.2008 в 23:44:47 #32Taralez
на 26.02.2008 в 23:07:47 #31Taralez
на 26.02.2008 в 22:39:46 #30shobi
на 26.02.2008 в 22:34:39 #29Марат
на 26.02.2008 в 22:30:22 #28shobi
на 26.02.2008 в 22:27:37 #27Gavril Hluteff![](https://webnews.bg/assets/images/emoticons/clap.gif?_=1446728989)
Марат
на 26.02.2008 в 22:22:10 #26shobi
на 26.02.2008 в 22:19:33 #25Taralez
на 26.02.2008 в 22:18:35 #24nepozna
Taralez
на 26.02.2008 в 22:13:35 #23nepozna
Taralez
на 26.02.2008 в 22:03:08 #22nepozna
keko
на 26.02.2008 в 22:02:58 #21Марат
на 26.02.2008 в 21:59:46 #20Taralez
на 26.02.2008 в 21:55:52 #19Марат
на 26.02.2008 в 21:48:38 #18Taralez
на 26.02.2008 в 21:42:08 #17